יעקב השקרן
סיפורו של יעקב השקרן מעולם לא אירע כך.
בטוח שלא.
אבל אולי בכל זאת הוא התרחש כך.
- ערב טוב, מר היים. - מר הורוביץ.
אתה יוצא כל כך מאוחר?
קצת לטייל. מה עוד יש בחיים...
מה השעה כבר?
השעון שלי אצל הגרמנים.
חזור לפני השעה שמונה, מר היים.
עצור!
אתה לא יודע שאסור להיות ברחוב אחרי שמונה?
- אני יודע. - מה?
זה אסור.
ומה השעה עכשיו?
- לא יודע. - אבל אתה אמור לדעת.
ואתה יודע איזה בניין זה?
זו תחנת המשטרה.
אז לשם תיכנס עכשיו.
תתייצב שם ותגיד שהיית ברחוב אחרי 8.
ותבקש ממנו את עונש המגיע לך.
קרה משהו?
לא.
מה תבקש?
את העונש המגיע לי.
הכניסה ליהודים אסורה בהחלט
לאחר קרב קשה עלה בידי חיילינו הגיבורים
לבלום את המתקפה הבולשביקית עשרים ק"מ לפני בזניקה.
במהלך הקרבות גילו כוחותינו...
אלוקים,
בזניקה...
סבלו הבולשביקים אבדות קשות בנפש ובציוד...
מה אתה עושה כאן?
אדוני השומר עצר אותי, ואמר שכבר שמונה.
הוא שלח אותי הנה להתייצב בפני מנהל המשמרת.
אז החלטת לצותת?
לא צותתי.
לא ידעתי לאיזה חדר ללכת, כי מעולם לא הייתי כאן.
ולכן רציתי לדפוק בדלת הזו.
דלת אחרונה משמאל.
שייקח אותך האופל!
מה השעה?
כמה דקות אחרי 7.03.
מה מביא לי את הכבוד הזה?
בלי בושה מזויפת, חביבי. דבר כבר.
מה בוער?
אתה לא מדבר עם גרמנים?
השומר שבמגדל אמר שאתייצב בפניך כי הייתי ברחוב
אחרי השעה שמונה.
וזה כל מה שהוא אמר?
עוד הוא אמר, שאבקש ממך את העונש המגיע לי.
שם?
היים...
יעקב היים.
אתה מכיר את סעיף 7 בתקנון הגטו?
כמובן.
מי שיימצא ברחוב אחרי השעה 8...
יירה.
תודה.
- אתה גר רחוק? - מרחק פחות מעשר דקות.
לך הביתה.
קדימה. תסתלק כבר.
בקרב-הגנה עלה בידי...
עלה בידיהם.
משהו עלה בידיהם, מה?
הזדרזו, רוסים!
הזדרזו!
תפסיק לבהות לצדדים. בסוף שנינו ניפול.
הקרון ההוא.
איזה קרון?
במסילה הלפני אחרונה, זה בלי הגג.
מה אתו?
בקרון ההוא יש תפוחי-אדמה.
חכם גדול.
אז יש שם תפוחי-אדמה.
מה יוצא לך מזה? שיהיו בו דגים מלוחים
או אווזים צלויים. מה זה עניינך?
כשהם יתחלפו, אנסה.
אל תהיה מגוחך.
מה אם יראו אותך?
אז יירו בי במקום שאמות מרעב.
ממש עסקה מבריקה.
- אתה יודע איפה בזניקה? - כן.
הרוסים במרחק 20 ק"מ מבזניקה.
תפסיק לדבר שטויות.
תקשיב לי.
אתמול בערב תפסו אותי והביאו אותי לתחנה.
שם שמעתי את זה ברדיו...
לגמרי במקרה, מבעד לדלת פתוחה. ואז שחרר אותי אדם הגון.
אני יודע שזה נשמע לא-סביר, אבל אתה רואה שאני חי.
אומר לך את האמת.
יש לי רדיו...
מה אמרת?
קדימה, קום.
העיקר, אל תספר לאף אחד.
אוי, יעקב...
יש חדשות?
מה קורה?
איזה חדשות? למה אתה שואל אותי?
יעקב, אנחנו הלא ידידים ותיקים?
מה זה שייך?
בסדר, בוא נדבר גלויות.
זה נכון, עם הרוסים?
עם איזה רוסים?
תזכור מי אני.
כל העולם יודע שיש לך רדיו.
ואולי קנית אותו בגטו.
ולי, לידידו הטוב ביותר, הוא לא מוכן לספר כלום.
כל העולם יודע?
לא ממש כל העולם, אבל כמה וכמה יודעים.
מישהו סיפר לי, לא?
העניין עם הרוסים, נכון.
הם במרחק 20 ק"מ מבזניקה?
כן...
אתה תשתוק, לפחות?
הרי אתה מכיר אותי.
בדיוק...
הרוסים...
זה משעמם.
אתה תמיד חושב כל כך הרבה זמן.
את רוצה לנצח כי נחפזתי וטעיתי, או כי את מיטיבה לשחק?
ממילא אתה מנצח.
לא ממילא. כי אני חושב.
אתו נמשך כל משחק שעתיים.
מוטב לנצח במשחק של שעתיים מלהפסיד בחמישה.
לא. כך תפסידי.
גם זה לא יילך.
אז מה כן?
כבר שום דבר.
עוד משחק?
ערב טוב.
מה שיחקתם?
- ומי ניצח? - נו, מי?
היא משחקת מהר יותר מכפי שהיא חושבת. שמת לב?
שמעת כבר את החדשות?
אתם כבר יודעים?
דיברו על זה קודם, בעבודה.
אתם לא נראים הכי שמחים.
אנחנו אמורים לשמוח?
על מה יש לשמוח, בחור?
בעבר אפשר היה לשמוח, עם הקרובים שיחיו...
לשתות כוסית. היום זה אסון.
יהיה קשה לגדל את התינוק.
התינוק?
אז אתה לא יודע?
ברובע השני נולד ילד, ברח' ויטבסקה.
בהתחלה היו תאומים,
אבל אחד מת אמש, מיד אחרי הלידה.
כשהכול ייגמר, הם רוצים לרשום אותו
בשם אברהם.
כשהכול ייגמר...
כשהכול ייגמר, הילד כבר לא יהיה בחיים, וגם הוריו.
כולנו לא נחייה יותר. אז הכול ייגמר.
לדעתי, דויד זה יותר יפה.
דובידל...
אתם זוכרים, כך נקרא בנה של אנט.
אברהם נשמע כזה זקן, בכלל לא שם לילד.
וממילא יש לשם משמעות רק אצל ילדים.
מר פרנקפורטר...
רציתי... מאחר שאני...
כלומר...
מכיוון שכולנו כאן...
אז רציתי לשאול אותך ואותך, גב' פרנקפורטר...
אתה נשמע כאילו רצית להציע לי נישואים.
אני רוצה לשאת את רוזה.
להתחתן עם רוזה? זה הזמן לזה?
אנחנו בגטו, מישה. הוא השתגע, התבלבל לגמרי.
תגידי את משהו!
איזה בטחון יש לך להציע לה? הרי היא בתי היחידה.
שאני אגיד איזו נדוניה תקבל רוזה?
או שאלך לשאול את הרב מתי נוח לו לערוך את הטקס?
מוטב שתחשוב היכן תסתתר כשיבואו לקחת אותך.
שמעתם אותו?
ספינתו טבעה, הוא שוחה באמצע הים, אין איש בסביבה שיעזור,
והוא תוהה אם ללכת בערב לקונצרט או לאופרה.
הרוסים הגיעו לבזניקה!
עדיין אתה אומר שאין עזרה?
מאין לך?
מהיים.
יעקב היים?
ומה אתו?
מאין לו?
הבטחתי שלא לספר את זה לאיש.
ליעקב היים יש רדיו.
בואי נלך אליך.
פליקס...
בזניקה לא כל כך רחוקה.
תאר לעצמך שזה נכון.
הראש כבר מסתובב לי. תאר לעצמך...
עוד מעט הכול יחזור לקדמותו.
אתה תוכל לשוב לשחק על במה אמיתית.
אבוא לקחת אותך אחרי ההופעה.
אחכה לך אצל השוער...
תאר לעצמך.
מה אתה מחפש במרתף?
פליקס, מה אנחנו עושים כאן?
- יעקב היים הזה הוא אידיוט. - מדוע?
מדוע, מדוע...
הוא שמע משהו. נהדר, אבל זה עניינו.
שישמח ולא ישגע אחרים.
לא טוב שגם אנחנו יודעים?
טוב מאוד.
היום את יודעת,
מחר יידעו השכנים ולמחרת כל הגטו ידבר על זה.
ופתאום גם אנשי הגסטפו יידעו.
אתה באמת חושב שהם לא יודעים איפה הרוסים?
מי מדבר על זה?
פתאום יידעו אנשי הגסטפו, שיישרפו,
שיש בגטו רדיו.
ומה הם יעשו?
יעמידו על הראש כל רחוב, כל בית.
לא ייתנו מנוחה עד שימצאו את הרדיו.
ואיפה הם ימצאו אותו?
הבאת את הרדיו שלנו?
למה לא סיפרת לי?
גם כך רעדתי מספיק לבד.
אבל עכשיו גמרנו עם זה.
גם אתה שמעת שהרוסים בבזניקה?
מעולם לא האזנתי.
אני לא גיבור כל כך גדול.
מישה?
מה יש?
הוריי יגורו אצלנו.
הם לא יגורו אצלנו.
ומדוע לא?
יש לך משהו נגדם?
בשקט, פיינגולד עלול להתעורר.
- אבל הוא חירש-אילם. - בכל זאת.
פיינגולד!
מה יש?
אני מוכרח לספר לך משהו.
- עכשיו, באמצע הלילה? - כן.
הכרתי בחורה... ליד המשאבה.
שמה רוזה.
למה שלא יקראו לה רוזה?
היא לא דומה לאף אחת שראית מימיך.
- לתאר לך אותה? - לא!
אילו רק ידעת עד כמה הייתי רוצה להביא אותה אליי.
לכאן. לפחות לפעמים.
לי אין התנגדות.
לא מדובר בהתנגדות שלך.
מדובר בהתנגדות שלה.
היא לא יודעת שאתה גר אצלי.
שאני גר אצלך? אתה גר אצלי!
לא משנה...
אם לא נמצא פתרון, לא ייצא מזה כלום.
אתה מתלוצץ?
אתה רוצה שאסתובב בלילה ברחובות? שכחת את החוקים?
מי אמר דבר כזה?
אפשר לחלק את החדר...
הארון באמצע, וילון...
תתלה וילון, ואת עצמך לידו.
- אבל זה לא יספיק. - אז תבנה קיר.
אני יכול להגיד לה שאתה חירש-אילם.
תגיד לה מה שאתה רוצה.
אתה מסכים?
תשמע. אסכים לכל דבר אם רק תיתן לי לישון.
יפה מצדך, פיינגולד.
תגיד לי מה יש לך נגד הוריי.
זה כל כך חשוב, שחייבים לדבר על זה באמצע הלילה?
בסדר. אין לי נגדם כלום והם לא יגורו אצלנו.
ועכשיו אני רוצה לישון.
אימא תוכל לטפל בילדים.
סבתות רק מקלקלות ילדים.
גם לבשל אני לא יודעת.
יש ספרים.
בבית שלנו יהיו 5 חדרים.
אחד לך, אחד לי, ושניים להורים.
וחדר ילדים, כמובן. אל תצעק, מספיק הסתפקנו במועט.
נישן אצלי, וכשיבואו אורחים, נשב בחדר שלך.
אבל אני לא רוצה יותר מדי אורחים.
לא בגלל הבלגן. כי אני מעדיפה להיות לבד אתך.
ולא תתערב לי בענייני המטבח.
יהיו בו חרסינות כחולות-לבנות וסירים תלויים על הקירות.
וצנצנות עם תבלינים.
איש לא יודע כמה תבלינים יש בעולם.
זעפרן, למשל.
אתה יודע למה משמש הזעפרן?
להענקת צבע צהוב לעוגות ולאטריות.
דבר אחד אני לא מבין.
מאז שגילית לי, אתה מצוברח.
אתה ודאי שמח בדיוק כמוני.
באמת?
מוכרח להיות שמח?
אתה מוכרח לעבוד דווקא איתי? יש פה מספיק אנשים.
מה קרה לך פתאום?
פתאום, יפה מאוד.
אני כבר לא יכול לראות את הפרצוף שלך.
עם הפה הגדול שלך...
תעשה טובה ותעבוד אתו. אני מעדיף לסחוב.
בשמחה.
- תעלה אתה. - אל תתפנק. עלה אתה.
אני עליתי אתמול. היום תורך.
- מה יש ליעקב? - לא יודע.
בטח המצפון שלו.
וקדימה.
רציתי לשאול אותך אם יש משהו נגד נשירת שיער.
למה?
כל בוקר המסרק שלי מלא. אין מה לעשות?
לא!
נזכרתי שמרחת ללקוח משהו,
ירוק, נדמה לי.
לרבים מרחתי את זה, אבל יכולתי להשתמש גם במים.
וזה היה צהוב. עכשיו דבר, מה חדש?
כלום!
אתה רוצה לספר לי שבמשך יום לא קרה כלום במלחמה?
יום שלם ולילה שלם.
עזוב אותי במנוחה! לא די שאמרתי לך שהם 20 ק"מ מבזניקה?
אל תסתיר ממני דברים. חלפו 24 שעות ארוכות.
הם ודאי התקדמו בכמה קילומטרים.
לפי הידיעות האחרונות, בשלושה קילומטרים.
אתה נראה כזה אדיש!
מה זה כבר, שלושה קילומטרים.
אולי בשבילך זה לא הרבה. אתה שומע רדיו.
אבל 3 ק"מ זה 3 ק"מ.
חוץ מזה, העיקר שהם בכלל מתקדמים.
מוטב שיתקדמו לאט מאשר שיסוגו מהר.
הרוסים שוב התקדמו בחמישה ק"מ!
אני מרגישה יותר טוב.
- יש לי עוד חום? - אולי רק קצת.
אם המדחום שלי פועל.
מחר אני קמה.
זו לא ההחלטה שלנו.
הפרופסור כבר היה היום?
רוצה נגיסה?
תודה, אני כבר לא יכול.
אני שבע.
איך בעבודה?
הכול בסדר, תודה רבה.
שוב נסעת בקטר?
איזה קטר?
אתה לא זוכר?
לא מזמן נסעת לרודפול וחזרה.
כן, נכון.
אבל היום לא. הקטר מקולקל כבר כמה ימים.
חבל.
ומה שלום מישה? מזמן הוא לא היה אצלנו.
הוא עסוק מאוד, אבל מוסר לך שלום.
תודה, תמסור לו בחזרה.
ערב טוב לכולם.
ערב טוב, אדוני הפרופסור.
נו, הבראת?
מזלך.
להוריד כתונת.
עכשיו אני יכול להגיד לכם.
די דאגתי לשלומה של הגברת הצעירה.
אבל כשמדובר בגברות צעירות וטובות,
אפשר בדרך-כלל לעשות משהו.
הצלחנו לתקן את הנזק.
לנשום עמוק.
להחזיק.
מה זה? משהו מצפצף שם בפנים!
זה דוד יעקב.
נכון. למה הוא כזה שמח?
אולי כי אני שוב בריאה.
אני הולך לישון.
תאכל! לך גם אתה לישון. כבר מאוחר.
מה יש לך, אח קטן?
אני מפחד, רומן. מפחד מאוד.
הרדיו הזה עלול להמיט אסון על כולנו.
אתה יודע למה מסוגלים המנוולים.
לך תשכב.
לפחד אתה יכול גם במיטה.
אלוקים צדק...
שמרנו מפני אסון, אנא שמרנו.
שלא יקרה לנו משהו זמן כה קצר לפני הסוף.
זמן כה רב פרשת את ידיך המגינות עלינו.
שלא יגלו הגרמנים את קיום הרדיו...
סמא והחרש את המלשינים.
רק אתה יודע כמה מלשינים נמצאים בתוכנו.
שלא ישימו לב...
הרוסים, שיצמחו להם כנפיים, יבואו כך או כך.
מוטב שתשמיד את הרדיו לפני שהוא ישמיד אותנו.
אתה יודע למה מסוגלים מענינו.
אל תרפה, אח קטן.
בלי חשמל שום רדיו לא יפעל.
ברכותיי.
מודה אני לך, אלוקים צדק!
בחוכמתך מצאת את הדרך הטובה ביותר.
איזה קשרים יש לך!
מה דעתך?
כמה זמן יכול להימשך ניתוק החשמל הזה?
עשרים שנה, אני מקווה.
למה אתה כזה גועלי?
לעולם לא תנחש.
לפעמים אתה ממש מחפש מריבה. גם בעבר.
אני בא למזנון שלך, שואל איך העסקים, ומה אתה עונה?
במקום להגיד העסקים ככה וככה, צרחת
שלא אשאל שאלות מטופשות ואסתכל מסביב.
כי כל השולחנות היו ריקים.
בכל זאת.
כך עונים לחבר?
אני שומע.
יש לנו רעיון, יעקב.
העניין הוא כזה...
חשבנו שאם החשמל לא מגיע לרדיו,
צריך הרדיו לבוא לחשמל.
ברחוב של קובלסקי יש חשמל.
הם רוצים להרוג אותי.
מה דעתך?
שמעת מה הם רוצים ממך?
ממני?
מה?
מדובר בחשמל.
אפשר להביא אליך את הרדיו.
- אליי? - כן.
- את הרדיו? - כן.
יוצא מן הכלל.
ואתה...
מה דעתך על זה?
צריך לחשוב על זה.
אתה בכלל יודע במה אתה מסתכן?
מה פירוש, להביא את הרדיו אליי?
מי יביא? אני? אתה? הוא? מי?
אתם רוצים לטלטל את הרדיו לאור היום בגטו?
או אולי מוטב בלילה? אולי אחרי 8?
מצעד הם רוצים לעשות.
השומרים ילכו לישון, וכשנסיים נעיר אותם
ונגיד: תמשיכו, הרדיו אצל קובלסקי.
לעזאזל. הוא צודק.
רעיונות יש להם.
סליחה שאני מפריע.
רציתי להראות לך משהו.
להראות לי משהו?
קודם תפתח.
בוא תיכנס.
התפללתי.
התפללתי לאלוקים,
שלא ישאיר אותנו בלי חדשות.
במיוחד לא עכשיו.
ומה עשה אלוקים הצדק?
אני לא רוצה להפריע יותר. אתה בטח עסוק.
זה נכון שהם רוצים למכור אותנו בעד כופר?
מתנהל על זה משא ומתן.
ומה התחזיות?
עוד לא ברור. תלוי בסכומים.
לעולם אל תצאי בלי לשאול אותי.
מי גר שם למעלה?
תגיד, מי גר שם, בארמון?
בואי נקצר מכאן.
תתקדמי קצת.
שמענו שעומדים להקים מדינה יהודית.
ממי שמעתם?
אנחנו שואלים את השאלות. נו?
נכון, מדברים על זה.
- מי מסכל את זה? - אף אחד.
מדינה לא מקימים מהיום למחר.
עכשיו תואילו לתת לי לעבור.
- מר היים. - מר הורוביץ.
תסלח לי.
תסלח לי, רק שאלה סקרנית.
שמעת משהו על קיפורה?
על קיפורה?
על הזמר שלנו, קיפורה? שמעתי שהוא באמריקה.
מה שלומו? הוא מסתדר?
חכה רגע, באמת שמעתי משהו... הוא נכנס לעניינים.
זה משמח אותי. משמח אותי מאוד.
העונג הוא שלי.
כמה עמודים יש בעיתון? נגיד, ארבעה...
לפחות.
הוא קורע עמוד פעם, ועוד פעם ועוד פעם.
לא יותר. יש לו די.
יוצא שמכל עמוד... רגע.
מכל עמוד, שמונה פיסות.
ארבע כפול שמונה, 32 פיסות.
אבל אדם בריא לא צריך כמות כזו.
מה אתה ממלמל?
- אני ממלמל? - כל הזמן.
ארבע ועוד שש-עשרה... מה אתה מחשב?
אין לי מושג על מה אתה מדבר.
תמשיך לעבוד ואל תסתובב.
למה? מה קרה?
אני הולך לשירותים.
יצאת מדעתך?
אתה לא יכול לחכות להפסקה וללכת לגדר?
תזדרז, חביבי. יש לי שלשול.
שמעת שמרוצקי שוב קיבל חופשה? בטח יש לו פרוטקציה.
הוא נוסע כל הזמן, ואנחנו...
תקועים פה עם אוכלי-השום.
זה מה שאתם יודעים, דפוקים!
כל היום עושים רק בלגן.
מה זה פה, בית הבראה?
מה זה?
אני מודה לך.
הוא עשה את זה בכוונה. ראיתי.
לפחות חרבנת טוב?
תראה את הפרצוף שלי! תראה!
זה היית אתה, לא הוא.
מה אני מתעצבן? העיקר שחרבנת כמו מלך.
דבר אחד אני מבטיח לך.
נסה את זה שוב! אז תראה מי יעזור לך!
סיפרתי לך, שהגרמנים סבלו אבדות קשות?
יופי של רדיו...
ספורט... תאונות...
בשביל זה הם מפוצצים לקובלסקי את הפרצוף!
מי שם?
אני, לינה.
שכחת אותי היום?
לא, מה פתאום.
התכוונתי לעלות אלייך. היה לי משהו לעשות.
מה?
לא משהו שאת חייבת לדעת.
אכלת ארוחת-ערב?
את מה שהכנת לי.
היום כבר לא בא לי, אבל מחר אסדר קצת אצלך.
לא! הפרופסור אמר שאסור לך להסתובב יותר מדי.
שמעת על מה כולם מדברים?
על מה?
שהרוסים בדרך.
מה את אומרת?
ומי מספר את זה?
כולם. גב' זוננשיין, גב' לונדון, רפאל.
כולם.
לא ידעת?
לא. כלומר, שמעתי על זה, אבל לא משהו ברור.
נראה שאלה שמועות בלבד.
איך זה יהיה, כשהרוסים יבואו?
מאיפה אני יודע?
יותר טוב או פחות טוב?
יותר טוב, כמובן.
אבל איך? מה ישתנה?
לא ניאלץ לענוד טלאים צהובים.
תוכלי ללבוש מה שתרצי.
איש לא ישאל איפה הטלאי.
זה הכול?
ותוכלי לאכול לשובע.
כמה שארצה?
כמה שתרצי.
תארי לעצמך מגוון מאכלים.
את לוקחת מה שבא לך. וכשתסיימי, נוריד מהשולחן.
ובארוחה הבאה, הכול חוזר.
אתה מבלף.
אמת לאמיתה.
ויהיו לך בגדים יפים. נלך יחד לחנות הבדים...
חכה רגע! מה יעמוד על השולחן?
מה שאת אוהבת לאכול.
פשטידה עם חמאה ולחם לבן.
וביצים, ודגים ממולאים. תוכלי לבחור.
ושוב תטגן לביבות?
- אכן. - במסעדה?
במסעדה.
אתה זוכר מה הבטחת לי?
שתרשה לי לעזור לך במסעדה?
כן, אני זוכר.
אתה תעמוד ליד הכירה ותטגן לביבות,
ואני אגיש אותן לאורחים, חבושה במטפחת לבנה,
ובקיץ אביא להם גלידה.
כך יהיה.
והוריי? גם הם יהיו אתנו?
אני לא יודע.
ראשית עלינו למצוא אותם.
אבל מה עם בית-הספר?
מה אתו? את תלכי.
ומה עם המסעדה?
בית-הספר חשוב יותר.
את לא רוצה ללמוד?
בית-ספר הוא מקום נפלא. נכנסים ילדים טיפשים,
ויוצאים ילדים חכמים.
אולי את חושבת שאני מעדיף אותך טיפשה.
תתחבאי כאן ואל תזוזי עד שאקרא לך. ברור?
שוב אני מטריד אותך.
אתה לא רוצה לפתוח?
אתה תצחק, אבל אני לא רוצה משהו מיוחד.
בבית אני נכנס לדיכאון.
חשבתי: אלך לפטפט עם יעקב.
בטח גם הוא מדוכא. הוא ישמח, חשבתי.
בעבר היינו נפגשים אחרי העבודה.
זה נחשב דבר נורמלי.
כדאי להתרגל שוב לדברים נורמלים.
מאוד נחמד מצדך.
חוץ מזה, סיפרת לי מעט היום.
עניין האבדות הגרמניות משמח,
אבל דברים אחרים מעניינים אותי,
ולא סיפרת עליהם.
אלוקים הטוב, מה אתה מענה אותי כך?
אתה תמיד חייב להתחיל עם זה?
כשאדע, אספר לך. תן לי קצת מנוחה.
כל פעם שאני שואל אותך על חדשות, אתה מתרגז.
מיוזמתך אתה לא אומר מלה, אז אני שואל, ואז אתה מתרגז.
אני פשוט לא מבין את זה.
איפה ההגיון פה?
תאר לעצמך מצב הפוך.
אילו לי היה רדיו ולך לא היה.
יצאת מדעתך?
בנוכחות הילדה?
עלי למעלה. אני אבוא אחר-כך.
בילפת. כולם שמעו את זה ממך.
כל הכבוד לך.
לא מספיק שכל הגטו יודע, עכשיו גם היא יודעת.
סליחה, איך אראה אותה אם אתה מחביא אותה?
ועוד עם העין.
היא לא נראית טוב.
גם אתה חושב על חיים בלבוסנה?
מה פתאום חיים בלבוסנה?
עכשיו לעניין. מה קורה שם?
מה שומעים מהרוסים?
הלוואי שיכולתי לספר לך משהו נעים.
- הם נסוגים? - לא עד כדי כך...
אז מה? דבר כבר.
תאר לעצמך.
קודם התיישבתי ליד המקלט, סובבתי בכפתור כמו תמיד...
אבל שום-כלום.
אתה מבין?
אתמול הוא עוד פעל, והיום, כלום.
מה אפשר לעשות, חביבי.
רדיו הוא דבר מוזר מאוד.
אמנם אתה עו"ד, אבל תאחז יותר חזק.
- ידיי לא נועדו לזה. - גם ידיי לא.
שמעת שהרדיו שלו מקולקל?
שמעתי? אני ידעתי את זה ראשון.
תסלח לי על הסקרנות, מר היים.
אבל מה דעתו של סר וינסטון על המצב הנוכחי?
מי?
צ'רצ'יל! ראש ממשלת בריטניה!
לא שמעת שהרדיו שלי מקולקל?
אלוקים, איך זה קרה?
איך? כמו שרדיו מתקלקל.
אתמול הוא פעל, והיום כבר לא.
אל תתקרב!
לא שמעת שאסור לגעת בקרון ההוא, לעזאזל!
כן!
עכשיו כולם קלטו?!
אסור לגעת בקרון הזה.
איזה קרון זה יכול להיות?
מה אני יודע?
מזלו של מר שראם שהוא לא חטף.
כבר הבוקר הורה לנו השומר שלא לגעת בקרון הזה.
אתה שמעת, לא?
אז מה הוא מתקרב?
למען האלוקים, מאין לי?
מה קרה, הרשל?
לא תאמין. שמעתי מהקרון קולות.
קולות?
בהן צדקי. קולות אדם.
אתה חושב שזה נכון?
וקדימה.
- שמה נכון? - עניין הקולות.
אל תשאל שאלות כאלה. אתה חושב שהרשל ממציא?
מי יכול להיות בקרון?
אני בטוח שתצליח להגיע למסקנה לבד.
תראה...
הלו!
אתם שומעים?
שומעים! מי אתה?
אני מהגטו.
תשתוק, אידיוט.
עוד תמשוך אליו תשומת-לב.
תחזיקו מעמד רק עוד קצת. הרוסים כבר עברו את בזניקה.
מאין לך?
תאמינו לי. הסתרנו כאן רדיו.
תודה, אחי.
היי, אתה.
מה קרה?
אח קטן!
חוששני שעלינו להמשיך, מר היים.
איך קוראים לי?
מה שמי?
מה את עושה כאן?
רציתי לסדר אצלך.
אני מקווה שעוד לא סיימת.
מה באמת חיפשת כאן?
שום דבר. רק לסדר.
מה חיפשת?
למה המנורה כאן?
איזו מנורה?
זו, כאן.
את רואה כאן מנורה אחרת?
מה יש לך?
כלום.
ספרי לי מה קרה.
זה קשור למנורה?
ראית אותה כבר פעם?
להסביר לך איך היא פועלת? שימי לב...
הדבר הזה הוא מנורת-נפט, או עששית.
פעם היו רק מנורות כאלה, לפני נורות החשמל.
כאן ממלאים בנפט, במכל הקטן הזה.
זה הפתיל, והוא סופג נפט עד שהוא רווי,
ורק קצהו מציץ החוצה.
אפשר לכוון את גובהו, בעזרת הבורג הזה.
מדליקים את הפתיל...
ואז זה מאיר את החדר.
אתה לא יכול להדליק?
לצערי אין לי נפט.
אתה יודע מה חשבתי?
נו?
אבל אל תצחק עליי.
איך אוכל?
חשבתי שזה הרדיו שלך...
תראה לי את הרדיו שלך?
אמרתי לך כבר, לא. משהו השתנה?
יוסל'לה, מתחילים.
- בוקר טוב. זה הוא! - מי?
אתם לא מכירים. זה יוסף ניידורף.
- אני יעקב היים. - אני יודע.
אתה לא עובד בתחנת הרכבת.
לא, במפעל כלי-העבודה.
אז אתה לא בכיוון הנכון. לך משם...
הם מתחילים יותר מאוחר מאתנו.
יש לו זמן, אז הוא מלווה אותנו לתחנה.
עכשיו תגיד לו למה באת.
בעצם אני טכנאי רדיו.
איזה מקצוע יפה.
הוא יתקן לך את הרדיו. אל דאגה, הוא בחור אמין.
חסר שלא.
לא אוכל להבטיח כלום. אם הלכה שפופרת,
אין לי חלקי-חילוף. אמרתי לו.
קודם לך ותראה.
לא יכולת לדעת שטרחת לחינם, אבל הרדיו שוב בסדר.
בכל זאת זה היה נחמד מצדך.
איך זה? תיקנת אותו בעצמך?
הוא שוב פועל. לא די בכך?
אבל איך? רדיו לא מתקן את עצמו.
זה רק היה החוט. קיצרתי אותו קצת, וזהו.
- אז אני יכול ללכת? - כן!
- בחור נחמד. - מתי גילית את החוט?
אתמול בערב.
אז האזנת בלילה? היו חדשות?
הם עברו את טובולין ומתקדמים לעבר פרי.
- הרוסים? - לא. הטורקים.
איזה יופי.
יעקב...
רציתי לשאול אותך. הגיע הזמן לחשוב על דברים אחרים.
על מה, למשל?
- למשל, על עסקים. - איזה עסקים?
אני איש-עסקים.
אתה ספר.
זו הזדמנות מצוינת להתכונן לעתיד, לפחות במחשבה.
עכשיו יש לנו פנאי.
בינינו, יעקב, יש לי...
קצת כסף מוסתר...
לא בדיוק הון, אבל אולי אפשר להשקיע אותו במשהו טוב יותר...
מאשר במספרה שלי?
לפעמים משדרים ברדיו ידיעות כלכליות.
לא שמעת משהו, איזה כיוון השקעה...
איזה רמז?
לפעמים אתה ממש ילדותי.
חשבת ברצינות שיספרו לך ברדיו
במה להשקיע את כספך המוסתר אחרי המלחמה?
אז אני שואל אותך כידיד.
אילו היה לך כסף, במה היית משקיע?
אולי במוצרי מותרות.
תזכור שאחרי המלחמה האחרונה, כולם השתגעו עליהם.
ודוד גדליה, אתה מכיר אותו, בנה לו בית נהדר רק מיי"ש.
נכון. אבל אתה חושב שיהיו מספיק תפוחי-אדמה?
בשביל לייצר יי"ש?
אסור לחשוב כך. לא יהיו חומרי-גלם בכלל.
אחרי המלחמה תזדקק לחוש, לא להגיון.
שבי כאן.
שבי כאן בשקט גמור.
הרדיו נמצא מאחורי הקיר הזה.
אני הולך לשם ומדליק אותו. ואז נאזין לו, רק שנינו.
אבל אם תקומי, מיד אכבה אותו שוב.
אסור לי לראות אותו?
בשום אופן לא.
בעצם אסור גם לשמוע אותו, בגילך. זה אסור בתכלית.
אבל באופן יוצא מן הכלל...
בסדר?
מה משמיע הרדיו שלך?
בואי נראה. אין לדעת מראש.
קודם צריך להדליק אותו.
מתחילים.
ערב טוב, גבירותיי ורבותיי מקרוב ומרחוק.
האזינו לשיחה עם ראש ממשלת בריטניה,
סר וינסטון צ'רצ'יל. ערב טוב, סר וינסטון...
ערב טוב לכולם.
לשאלה הראשונה.
הואל לספר למאזינינו מה הערכתך לגבי המצב.
זה...
כלל לא קשה.
אני משוכנע לגמרי...
שכל ה"שלימזל" יסתיים בקרוב.
יוצא מהכלל.
ומה המצב באזור בזניקה?
לבריאות, אדוני ראש הממשלה.
תודה...
תודה. אבל...
נחזור לשאלה.
באזור בזניקה המצב קשה במיוחד בשביל הגרמנים.
הרוסים עושים בהם שמות.
בזניקה כבר מזמן בידיהם.
הם כבר מתקדמים לקראת פרי.
מאזינינו ישמחו מאוד.
אלא אם כן הם גרמנים.
סר וינסטון, אני מודה לך על השיחה המאלפת.
בבקשה... בבקשה.
גבירותיי ורבותיי, היה זה ריאיון
עם ראש ממשלת בריטניה. להתראות לכם.
מצא חן בעינייך?
כן. זה כבר נגמר?
מה עוד?
אני רוצה לשמוע עוד.
בבקשה.
בבקשה, עוד משהו.
לכל הילדים המאזינים לנו, יספר דוד-האגדות...
את סיפור הנסיכה החולה.
את מכירה את הסיפור?
לא. אבל איך יכול להיות ברדיו דוד-אגדות?
מה פירוש, איך? יש וזהו.
אבל אמרת שהרדיו אסור לילדים.
ואגדות נועדו לילדים.
נכון. אבל התכוונתי שזה אסור אצלנו בגטו.
איפה שאין גטו, מאזינים הילדים. ולכולם יש רדיו. ברור?
ברור. מתי זה מתחיל?
אגדת הנסיכה החולה.
היה היה מלך,
ולו בת אחת...
שאותה אהב מאוד מאוד.
כשהיא בכתה, הוא בכה. כל כך אהב אותה.
יום אחד חלתה הנסיכה...
שאל המלך מה לה והיא ענתה:
אני רוצה ענן". "כשאקבל ענן, אבריא.
איזה אסון זה היה.
כי כל ילד יודע שזה לא פשוט כל כך להשיג ענן,
ענן אמיתי. אפילו בשביל מלך.
מרוב צער לא הצליח למשול כל אותו יום.
עם ערב זימן אל ארמונו
את כל חכמי הממלכה.
נשתררה דממה...
ואז אמר המלך:
מי מכם"...
שיוריד מן השמים "ענן בשביל בתי,
יקבל ממני זהב וכסף" "ככל שיוכל לשאת.
כששמעו זאת החכמים, מיד החלו לשקול...
ולהרהר...
וללבן, כי כולם רצו בכל הכסף הזה.
אבל לא עלה בידי איש מהם להביא עננה.
הנסיכה הלכה וחלתה ורזתה,
כי מרוב צער...
לא אכלה יותר.
אפילו לא מצה בחמאה.
יום אחד בהיר בא אליה עוזר-הגנן
ושאל אותה מדוע כבר אינה באה לגן.
אמרה לו שהיא חולה
ושתבריא רק כשיביא לה מישהו...
עננה.
חשב עוזר-הגנן זמן-מה...
ואז קרא:
"זה פשוט בתכלית, נסיכה".
"זה פשוט"?
שאלה בפליאה הנסיכה.
כל חכמי הממלכה" שוברים לעצמם את הראשים
"ואתה טוען שזה פשוט בתכלית?
כן, ענה עוזר-הגנן.
רק גלי לי", "ממה עשויה עננה.
אז צחקה הנסיכה, למרות מחלתה,
ואמרה:"כל ילד יודע,
שעננים עשויים צמר-גפן, "טיפשון.
"מצמר-גפן"...
ועכשיו גלי לי גם", "מה גודלו של ענן.
"אפילו את זה אינך יודע", התפלאה.
רק תביט לשמים ותראה",
שענן הוא בדיוק "בגודל הכר שלי.
הביט עוזר-הגנן לשמים וקרא:
"בגודל הכר שלך".
יצא בריצה
והביא לנסיכה פיסת צמר-גפן.
גודלה כגודל הכר שלה.
היית צריכה לראות את עיניה...
פיינגולד נעלם לפני ארבעה ימים.
בתחילה חשבתי שהוא הלך לבקר חבר ונתקע שם בלהט השיחה.
שם לב שכבר אחרי שמונה, והחליט ללון אצלו.
אבל עד היום הוא לא חזר.
איך יכול אדם כמוהו להיסחף בלהט שיחה?
גם חירשים-אילמים יכולים לשוחח.
הם יכולים לתקשר כמוני וכמוך, בשפת הסימנים.
אבל בכלל לא הכרת אותו.
וגם אם כן...
- מה כבר נוכל לשנות? - כלום.
עזוב אותי.
יש לי בקשה שוודאי תיראה לך מוזרה.
תגידי.
אני רוצה שתחזיר את החדר למצבו הקודם.
מה פירוש, למצבו הקודם?
שהארון שוב יהיה באמצע, עם הווילון.
לשם מה? הרי פיינגולד כבר איננו.
כך אני רוצה.
רק אם תתני לי סיבה הגיונית לכך.
כך אני רוצה...
תקשיבי לי, רוזה.
לזכותך ייזקף, שהעלמו משפיע עלייך כך.
אף שלא הכרת אותו, אלא רק את נשימתו ואת נחירותיו.
אבל יום יום אובדים בגטו רבים, אלמונים כמוהו.
ואם נעשה כזו הצגה כל פעם, אי אפשר יהיה לשאת את החיים.
אתה אטום וחסר-רגשות!
אני יודע.
ולולא היה כעת כמעט שמונה, היית קמה והולכת הביתה.
נכון מאוד.
אין היום תה?
יעקב היים.
עלינו לשוחח.
בבקשה...
אתה מכיר את אברום מינש?
אני אמור להכירו?
אברום מינש, יקירי, הוא האיש
שאתו הייתי במסעדה שלך לפני 3 שנים.
במקרה ששכחת.
אני זוכר בדיוק.
אמרת אז שהוא אינו אלא מכר רחוק.
לא משנה מה אמרתי אז.
הבוקר הציע לי אברום נישואים.
ומה הייתה תשובתך?
יעקב, זה רציני. אתה חייב להחליט סוף סוף.
אני?
תפסיק להתלוצץ, יעקב.
אני כבר בת 36.
הוא רוצה לנסוע לאחיו לאמריקה, והציע לי להצטרף אליו.
אני צריך לשקול את העניין.
ביקור נדיר...
בבקשה...
אתה ודאי יכול לתאר לעצמך מדוע באתי אליך.
בגלל לינה? מצבה הידרדר?
לא, לא. באתי...
כדי לשוחח אתך על מקלט...
הרדיו שלך.
שיהיה. אחד יותר או פחות...
לא הבנתי.
גם אתה רוצה חדשות.
להיפך! באתי לבוא אליך בטענות.
חבל שחיכיתי עד כה.
טענות?
איני יודע, מר היים הנכבד,
מה הניע אותך
להפיץ את הידיעות הללו.
אבל קשה לי להאמין ששקלת היטב
את הסכנה שבה אתה מעמיד את עצמך ואחרים.
ובמיוחד את דיירי הבית הזה.
האם עליי להסביר לך
היכן אנו חיים?
ודאי שלא.
ובכל זאת נראה שאתה זקוק לכך. מן הראוי...
שתנהג באורח שונה.
- כיצד? - שמור לעצמך את המידע.
ומה אז?
ראית פעם...
ולו פעם אחת, את עיניהם כשהם מבקשים ממני חדשות?
יש לך מושג כמה הם זקוקים לחדשות טובות?
- יש לך מושג? - אני מתאר לעצמי. ובכל זאת...
עזוב אותי עם ה"בכל זאת" שלך.
גם לי ברור שמה שאני מספר לא יזרז את בוא הרוסים.
נתיבם יישאר כשהיה...
אבל אסב את תשומת-לבך לדבר אחר.
מאז נפוצו הידיעות האלה בגטו,
לא בא לידיעתי...
שום מקרה התאבדות.
ולידיעתך?
לפני כן היו רבים. כמה קראו לך...
ובדרך-כלל היה מאוחר מדי.
אולי אין זה אלא...
צירוף-מקרים.
ואולי לא.
איך קראו למלך, בכלל?
בנימין.
זה לא שם של מלך. את יודעת למי קוראים כך?
לדוד שלי בטרנופול. אבל לא למלך.
קודם תן לה לספר...
מכל מקום, הנסיכה חלתה...
והמלך בנימין קרא לרופא. אבל הוא לא מצא כלום.
והיא אמרה שתבריא רק כשיביאו לה פיסת צמר-גפן.
וגודלה כגודל כר.
- מאיזו מחלה היא סבלה, כביכול? - שמעת.
ואני אומר לכם שאין בכלל מחלה כזו.
מאין לך?
אילו חלתה בשעלת או בטיפוס. את יודעת...
ממה סבלה הנסיכה שלך באמת?
מנוד בראש! בוא.
היא כן חלתה במחלה! והגנן השיג לה את הצמר-גפן!
ומזה היא הבריאה, והם התחתנו!
סליחה, את עובדת במתפרה?
ידוע לך אם רוזה פרנקפורטר עוד בפנים?
- אתה מישה, נכון? - כן. היא עוד בפנים?
היא הלכה לפני כמה דקות. אמרו לה שהיא יכולה ללכת הביתה.
לפני כמה זמן היא יצאה?
אולי עשר דקות.
- גם אותך שלחו הביתה? - כן.
אל תלכי. תסתתרי.
- למה? - כי מפנים את רחוב הפרנסיסקנים.
איזו פגישה מקרית.
- מה מעשיך כאן? - ואת?
אני הולכת הביתה.
תאר לעצמך, אחרי שעה בקושי במתפרה, אמרו לי ללכת הביתה.
פשוט אמרו שאני יכולה ללכת. אמרו לעוד, אבל לא לכולם.
גם לי זה קרה.
גם אותך שיחררו?
לכל היום?
איזה יופי.
בואי נלך אליי.
אבל איך הגעת דווקא הנה?
כי רציתי לאסוף אותך מהמתפרה.
כששחררו אותי, חשבתי שאולי גם אותך ישחררו.
אבל כבר הלכת. בחורה מהמתפרה אמרה לי.
- היא ידעה מי אני. - לאריסה.
איך זה שהם נותנים לנו יום שלם חופשי?
גם אני תוהה.
אולי זה קשור לרוסים?
לרוסים?
תבין, אם הגרמנים מרגישים שסופם קרב,
הם ודאי רוצים מהר להתחבב עלינו.
אתה לא מבין? בשביל אחר-כך?
אולי.
איזה רחוב היום?
לא יודע.
- את רעבה? להכין משהו? - לא כעת.
בואי הנה.
מישה?
מישה, זה הרחוב שלנו...
עזוב אותי!
עזוב אותי כבר!
עזוב אותי.
קומי.
אתה מדמם בצוואר.
בגלל זה באת לאסוף אותי. ידעת.
כבר לא היה זמן להזהיר את הורייך.
ראית אותם בכלל?
הרי לא נתת לי...
בטוח שתראי אותם שוב.
יעקב אמר...
אתה משקר! כולכם משקרים! מדברים ומדברים, וכלום לא משתנה!
מעתה תגורי כאן.
שמעת משהו על הגירוש?
איך הולך עם רוזה?
איך אתה רוצה שיילך? חיים.
אתם מסתדרים עם האוכל?
מסתדרים מצוין.
עכשיו היא כבר לא יכולה לקחת תלושים.
אתה מספר לי?
איש מהבניין לא יכול לעזור לכם?
אני במצב דומה עם לינה. הפרופסור תמיד נותן משהו.
אני כבר לא מאמין בסוף טוב.
עכשיו הם עוברים מרחוב לרחוב.
ייתכן. אבל תחשוב לבד. הגרמנים בפאניקה.
לדעתי הטרנספורטים מוכיחים שהרוסים חייבים להיות קרובים.
מבחינה זו, הטרנספורטים הם אולי סימן טוב.
ממש סימן טוב. תסביר את זה לרוזה.
את רוצה לדבר עם דוד יעקב?
עוד מעט הוא יגיע.
- את רוצה לחכות בפנים? - את גרה כאן?
את לינה, נכון?
- מאין את יודעת את שמי? - ממישה.
אז אני יודעת מי את.
נו, תגידי.
את רוזה.
כן...
נכון.
- היית כבר פעם אצלנו? - לא.
בזמן האחרון באים אלינו הרבה אנשים.
את יודעת למה?
הם רוצים לשמוע חדשות.
גם את באה בשביל זה?
אבל שמעת על זה?
על מה?
שהכול ישתנה בקרוב.
חכי, אראה לך משהו.
- ראית פעם דבר כזה? - כן.
- נו, ומה זה? - עששית, אלא מה?
למה את כל כך עצובה אם הכול ישתנה?
כי אני לא מאמינה.
- את לא מאמינה לדוד יעקוב? - לא.
את חושבת שהוא מבלף?
איך את יכולה להגיד דבר כזה? הכול אמת. בעצמי שמעתי, מהרדיו.
הם יגיעו בקרוב.
השמחה שלך מוקדמת. הרוסים טרם הגיעו לפרי.
פרי היא סיפור ישן.
הם כבר מזמן עברו את מילובורנו. 021ק"מ מפה.
אצלנו במפעל ללבנים, כולם יודעים.
מי עובד בתחנת הרכבת? אתה או אני?
מי שומע הכול מיד ראשונה? אתה או אני?
אתה לא קולט שמה שאתם שומעים
חייב לבוא מיעקב, כך או אחרת?
או אולי יש עוד רדיו בגטו?
מה אני יודע.
זה מסוכן, שחדשות עוברות דרך ארוכה כזו.
אחד מספר לשני,
מוסיף את שלו מתוך רצון לשפר עוד יותר,
ולבסוף כבר אין להכיר את הידיעה.
מכל מקום הם עברו את נורובויני.
שאני אלך?
לא, הישאר.
מה קרה?
מה קרה? כלום לא קרה.
מזדקנים.
אתה יודע מה מספרים
האידיוטים במפעל הלבנים, לא עלינו?
שהרוסים כבר הגיעו למילובורנו.
אתה מעדיף שאלך בכל זאת, יעקב?
אני כבר לא יכול.
כולנו כבר לא יכולים.
אבל זה ייגמר בקרוב.
מה, יעקב? מה יש לך?
אין לי רדיו, קובלסקי.
מעולם לא היה לי רדיו.
גם אני לא יודע איפה הרוסים.
אולי הם יבואו מחר.
אולי לעולם לא יבואו.
הם עומדים בפרי...
או בקייב או...
רחוק עוד יותר.
אולי הם כבר הובסו, אפילו את זה איני יודע.
הדבר היחיד שאני בטוח בו הוא,
שלפני זמן-מה הם לחמו בבזניקה.
תגיד משהו.
מה אתה רוצה שאגיד?
אני מבין אותך. אני מבין היטב.
אילו לי היה רדיו, איש לא היה שומע ממני מלה.
או שפשוט הייתי שורף אותו מרוב פחד.
לספק חדשות לגטו שלם...
לעולם לא הייתי מעז.
אם אי-פעם הבנתי מישהו, יעקב,
זה אותך עכשיו.
אתה לא מאמין לי?
מאמין, לא מאמין...
מה זה כבר אומר?
אל חשש, חביבי. לא אטריד אותך עוד עם שאלות.
הכרת אותו?
- מה? - הכרת אותו?
יש לי הצעה, יעקב.
מה דעתך שכל אחד מאתנו יקבל שירות חינם אצל האחר?
בסדר.
מה אתה מחייך?
הסכם זה הסכם?
כן, אלא מה? מה אתה מחייך?
שכחת ששיערך צומח לאט יותר מן הרעב שלי?
כן, זה נכון...
אבל שכחת את הגילוח.
הסכם הוא הסכם!
איך יכולת לעשות לי את זה?
אין מספיק רוצחים בעולם?
למה בחרת לך דווקא אותי?
כל היהודים מצטווים להתייצב
בשעה 51.00...
ברחבת תחנת המשטרה. 5ק"ג מטען.
מתי?
תקרא לבד...
למה אתה אורז את החפצים?
למה אורזים חפצים?
כי נוסעים.
בדיוק כך.
אנחנו נוסעים?
כן, אנחנו נוסעים.
לאן?
אני לא יודע בדיוק.
קרוב או רחוק?
אני חושב שרחוק למדי.
רחוק כמו לאמריקה?
כמו לסין?
גם לא.
כמו לאפריקה?
כן, בערך. רחוק כמו לאפריקה.
למה אתה לא שמח?
אני לא אוהב לנסוע.
אתה תראה שזה יהיה נהדר.
לא ניקח את העששית?
בבקשה, תיקח אותה. אולי יהיה שם נפט.
אין לנו מקום.
תביאי את חפצייך מעליית-הגג.
אנחנו נוסעים! אנחנו נוסעים!
מה יש?
תרים אותי אל החלון?
קשה לי, את כבר כבדה מדי.
תן לי אותה.
אתה זוכר את האגדה?
איזו אגדה?
על הנסיכה החולה.
זו אמת?
מובן שזו אמת.
זיגפריד ורפאל אומרים,
שאין דבר כזה בעולם.
שאין מה?
שמבריאים כשמקבלים פיסת צמר-גפן.
הרי הנסיכה רצתה פיסת צמר-גפן בגודל הכר שלה.
היא ביקשה עננה.
הבדיחה היא, שהיא חשבה שעננים עשויים צמר-גפן.
עננים לא עשויים צמר-גפן?